<p>A visegrádi idős emberek között talán még vannak, akik gyermekkorukból emlékeznek egy kedves, mosolygós, fehér szakállú idős úrra, Dörre Tivadar festőre. Éveken át itt élt és vízfestményein, rajzain Visegrád legkülönbözőbb tájait örökítette meg. Festőállványát valakivel a Dunakanyar valamelyik részére kivitette, s megmondta, délután mikor jöjjön az állványt, a festőeszközökkel együtt visszavinni. Kifizette az egész napra járó napszámot, de amíg ő festett, az illető saját földjén végezhette mindennapi munkáját. Amíg budapesti tanár volt, népes családjával a nyarakat töltötte itt, iskolai időben azonban Budapesten élt.</p>  <p>Csak néhány adat közlésére van módom, amit Dörre Tivadar gazdag és nagyon változatos életéből közölhetek. Nemespécselyen született. Édesapja kataszteri mérnök volt, aki családjával mindig odaköltözött, ahol akkori munkája volt. Így az ország nagyon sok részén megfordult a földmérésekkel kapcsolatban. Gyermekei abban a városban tanultak, ahol éppen a kataszteri felméréseket végezte.<br>A fiatal Dörre Tivadar is részt vett a földmérésekben. Országos kataszteri földmérés készült, megjelölve a birtokhatárokat, a művelési ágakat, sőt bizonyos épületeket is. De ő nem ezt választotta élethivatásának. Rajzkészsége már nagyon fiatalon megmutatkozott, s minden igyekezetével az illusztrátori pálya felé fordult. Látogatta a Mintarajziskola esti tanfolyamát. Részt vett a Lotz Károly által vezetett esti rajzolási gyakorlatokon, egy télen át Benczúr Gyula aktrajzolási képzésében. Előbb rajztanítói, majd külön engedéllyel 1893-ban rajztanári oklevelet szerzett. A VI. kerületi Főreáliskolában kap tanári állást, és tanársegédként működik a Mintarajziskolában is. Új munkahelyén nagy lelkesedéssel és odaadással igyekszik rajzpedagógiai elképzeléseit megvalósítani. A természet utáni rajzolásra fekteti a súlyt. Legyőzve személyi ellentéteket, tárgyi nehézségeket, elképzeléseit meg tudja valósítani. Nagyon sok iskola, intézet, tanár kolléga kéri segítségét a rajzoktatás terén. 1905-ben elkészíti a Főreáliskola nyolc osztályának rajztanmenetét. Munkájáért mindenütt elismerést kap. Elismert szaktekintély a rajztanítás területén.<br>Szólok grafikusi munkájáról. Vázlatkönyvében – melyet gyermekei megőrzés végett a Szépművészeti Múzeumban helyeztek el – 1217 rajz van. Szinte mindent rajzolt, amire felkérték. Szén-, ceruza-, tollrajzai maradtak meg. Pályázott és megbízást is kapott postabélyegek tervére is. Illusztrálta Mikszáth Kálmán Jó palócok, Gyulai Pál Egy régi udvarház utolsó gazdája c. könyvét. Sokat rajzolt a Vasárnapi Újság c. hetilap számára is. Rajzai megtalálhatók Az Osztrák–Magyar Monarchia írásban és képben, a Magyar Történelmi Életrajzok c. köteteiben. Az akkori miniszterelnök 1901. február 29-én a király elismerését és köszönetét tolmácsolta munkásságáért. Rajzainak, illusztrációinak sokszorosításával kapcsolatban megemlítem Morelli Gusztáv, az Iparművészeti Iskola fametsző tanárát, aki Dörre Tivadar rajzainak fametszetét művészien készítette el.<br>Utoljára mint akvarellfestőről szólok. Itt is maradandót alkotott. Visegrád egy-egy részét, a várnak impozáns épületét nagyon sok alkalommal festette meg.<br>Nyugdíjaztatását követően, felesége halála után itt telepedett meg Visegrádon. Ezzel a hellyel, környékkel betelni soha nem tudott. Valóban Visegrád szerelmese volt. Képeivel számtalan kiállításon szerepelt, s közülük többet is múzeumokban őriznek. Néhány közülük Visegrádon is látható.<br>Sokat szenvedett ember volt. Kilenc gyermek közül hármat aránylag fiatalon eltemetett, tanárnő leánya mint ápoló, az első világháborúban halt meg. Eltemette tanítónő feleségét is. Mindezek ellenére lelke tele volt bizakodással, reménységgel, derűvel, aki nemcsak szeretett, hanem szeretetet is kapott. Tanítványai, tanár kollégái, művésztársai őszintén szerették. 1932-ben halt meg, s koporsóját Munkácsy-lepellel takarták le. Munkásságáról nagyon sok méltatás hangzott el. Sokan emlékeztek reá, hiszen tanított a Képzőművészeti Főiskolán is, így a leendő rajztanárok képzésében tevékenyen részt vett. Visegrádon kedvesen megemlékeztek egy kiállítás rendezésével születése 100. évfordulója alkalmával. Ő is Visegrádhoz tartozott; lélekben idetartozik ma is, hiszen unokák, dédunokák, ükunokák emlékét a régi Dörre-házban nagy szeretettel őrzik.</p> 