<p>A Visegrádi Hírekben,&nbsp;Kalász István gondozásában&nbsp;megjelent cikkek alapján.</p>  <p><strong>Szebényi Ferenc</strong> piarista&nbsp; tanár /Ambrus Ernő Visegrádi Hírek 1997. április-májusi -júniusi számában megjelent cikke alapján/ Szebényi /Schubauer/ Ferenc 1919. november 2-án Visegrádon született, ahol az édesapjának vegyeskereskedése volt. Édesanyja - Trieb Mária- a háztartást vezette. 2-3 éves korában sokat betegeskedett. A visegrádi római katolikus elemi iskolában kezdte el 1926-ban tanulmányait. A kis Szebényi fiú elemista korában rendszeresen ministrált a szentmiséken. Az elemi iskola 4. osztályának elvégzése után, 1930-ban a piaristák váci gimnáziumába íratták be szülei. Naponta Visegrádról járt be Vácra. Az iskolából betegség miatt az alsós osztályokban sokszor hiányzott és ez tanulmányi eredményén is meglátszott. Felsős korában állapota javult,ami kedvező hatással volt osztályzataira. Az érettségi után 1938-ban kérte felvételét a piarista szerzetesi rendbe. Az újoncévet a váci rendházban töltötte, majd ennek elteltével elkezdte szemináriumi és egyetemi tanulmányait Budapesten. Párhuzamosan szerezte meg a hittudományi és tanári képesítést: 1944-ben pappá szentelték és még ebben az évben megszerezte a tanári képesítést természetrajz és földrajz szakon. Tanári tevékenységét a rend váci gimnáziumában kezdte meg 1944. őszén. 1952-ben a szerzetesrendek feloszlatása miatt kénytelen&nbsp; elhagyni a váci rendházat. 1952-től a Váci Főegyházmegyében lelkipásztori szolgálatot végzett. Első állomáshelye a verőcei plébánia volt, a szokolyai filiálé híveinek lelki gondozását bízták reá. Az 1956-os forradalmi események után a Püspökségtől a rádi plébánia vezetésére kapott megbízatást, hozzátartozott Penc és Vácduka is. Tevékenysége eredményeként Rádon az iskolások több, mint 90%-a hittanra járt. A hitoktatáshoz hasonlóan nagy gondot fordított&nbsp; a ministránsok képzésére. A szentmiséken egyszerre 8-10 gyermek ministrált. Ebbe a szolgálatba bevonta a leányokat is. A ministránsokat karácsonykor vallásos tárgyú könyvekkel jutalmazta, nyáron pedig kirándulásra vitte őket, gyakran Visegrádra is. Ezeket az alkalmakat arra is felhasználta, hogy a gyermekek érdeklődését a természet szépségei iránt felkeltse, valamint a növény- és állatvilágról az iskolában tanult ismereteket kiegészítse. A fiatalok a karácsonyi és húsvéti ünnepkörben misztériumjátékokat adtak elő. Templomépítő, felújító tevékenysége is jelentős. A visegrádi templomhoz is kapcsolódó Bardon Alfréd műegyetemi tanárral készíttette el a rádi templom felújítási tervét. A tatarozási munkák egyes szakaszait fényképeken örökítette meg, a felvételeket maga hívta elő és nagyította. A Boldogságos Szűz Máriát mélységesen tisztelte és ezt a tiszteletet híveiben is igyekezett felkelteni és elmélyíteni. Ennek érdekében évente zarándokutakat szervezett. Plébánosi ideje alatt több,mint 10 káplán tevékenykedett Rádon. A rádi plébánián a háztartást az első időszakban egy nővér vezette, majd ezt a feladatot özvegy nővére, Teréz vette át, aki ezt 1988-ban bekövetkezett haláláig végezte. Édesapjáról 1960-64 közötti időszakban ő gondoskodott. 1989-ben nyugdíjazását kérte és a rend váci rendházába vonult be. Nyáron gyakran kiutazott Visegrádra a szülői házba.1994. májusában nagy öröme volt, hogy bemutathatta aranymiséjét a faluban, ahol plébános volt és falujában, ahol primációját mutatta be 50 évvel előtte. 1995. decemberében a váci kórházba került, 1996. április 9-én meghalt. Végakaratának megfelelően a visegrádi temetőben, szülei és húga mellé temették.</p> <p><strong>Dr. Gianits József</strong> /Dombóvár, 1914 augusztus 4.- Visegrád /?/ 1994&nbsp;&nbsp; //Kalász István Visegrádi Hírek 1994. áprilisi számában megjelent cikke alapján/<br>1914. augusztus 4-én született Dombóváron. Szülei a Felvidékről, Kassáról származtak. Öt gyermek közül harmadikként született a családba, mely mélyen őrizte és átadta a hitet gyermekeinek. Elemi iskoláit és a gimnázium négy osztályát szülővárosában végezte, majd Esztergomban kezdi meg papi tanulmányait. Előljárói hamar felismerik kiváló tehetségét, ezért a bécsi Pazmaneumba küldik egyetemre. A bizalmat oly módon hálálta meg, hogy tanulmányait gyengébb egészségi állapota ellenére is egy évvel korábban fejezve be, megszerezte a teológiai doktorátust. Pappá szentelése 1939. február 26-án volt Esztergomban. Első szentmiséjét szülővárosában, Dombóváron mutatta be. Lelkipásztori működését Esztergomban, a Vizivárosi Plébánián kezdte, mint káplán, de fél év elteltével Serédi Jusztinián bíboros prímás központi szolgálatra rendeli. Két évig mint aulista, ügyirat intéző a prímás személyes szolgálatában áll. Mint fiatal papot azonban nem elégítette ki az iroda aktaintéző légköre. Saját kérésére lelkipásztori beosztást kapott főpásztorától az esztergomi Szent Anna Plébánián. Főpásztora nem akarta, hogy messzebb kerüljön Esztergomtól, ezért kinevezte az Érseki Tanítóképző hittanárává. Tanítványai azok voltak, akik később tanítottak. A második világháború éveit Esztergomban vészelte át. Szülei megváltozott lét- és anyagi helyzetére hivatkozva plébánosi beosztást kért. Tokodon lett plébános, ahol a háború utáni nehéz évek működései tették eggyé híveivel. Mindszenty bíboros 1947-ben kerületi esperessé nevezi ki. A Plébánia vezetése mellett mint teológiai tanár működik Esztergomban. Az akkori „Rákosi rendszer” egyházat, papot gyűlölő idejében koholt vádak miatt kellett elmennie Tokodról. A jogilag őt megillető plébániára próbált visszakerülni, de az akkori politikai erők ezt lehetetlenné tették, ezért ideiglenesen nyugdíjba vonul, majd elvállalja a teológiai tanárságot. Több papi generációt tanított. Az állam és egyház közötti fagyos, merev időben 1969-ben került Visegrádra, miután főpásztorát – akinek tanácsadója volt – nyugdíjba küldték. Visegrádi buzgó tevékenységét őrzi a templom, melyet többször felújított. A kápolnák állapota, a temető külön szívügye volt, hogy szép legyen és rendezett. Tudásával, felkészültségével építette híveiben a „lelkek templomát”. Apáti kinevezése, később kanonoki beiktatása Lékai bíboros úr nevéhez fűződik, aki méltányolva tudását, jogi jártasságát, az Érseki Bíróság elnökévé nevezte ki, ahol sok segítséget nyújtott a házasság hajótörötteinek. 1994. március 3-án hunyt el, porhüvelye az általa épített kriptában nyugszik a visegrádi temető felső sarkában.</p> <p><strong>Hell Ferenc</strong> /Nagymaros 1884 szeptember 22 – Budapest, 1970. május 5./ /Iskolások által gyűjtött anyag alapján/ 1884. szeptember 22-én született Nagymaroson. Iskoláit itt végezte. 1009. június 24-én szentelték pappá Esztergomban. Már 1906-ban egy évig hitoktatóként működött Budapesten, majd pappá szentelése után Budaörsön lett segédlelkész, ezt követően egy-egy évig Bicsérden és Ipolyságon is segédlelkészkedett. Az első világháborúban 1917-18 között tábori lelkész volt. 1918-ban lett Visegrád plébánosa egészen 1948-ban történt nyugdíjazásáig. Papi működése elismeréseként, esperes, plébános, érseki tanácsos rangot ért el. Nyugdíjazása után is Visegrádon maradt, a Zách Klára utcában&nbsp; lévő házában. Tevékenysége lelkipásztori működése mellett más irányba is kiterjedt. Mint született nagymarosi ismerte a szakszerű növénytermesztés és gyümölcsnemesítés tudományát. Nyugdíjazása után a&nbsp; visegrádiaknak is szívesen adott tanácsokat, mintát nyújtott a szakszerűen telepített és nevelt gyümölcsöseivel, ahol a legjobb ízű körtét és barackot termesztette. A növények termesztése mellett méhészettel is foglalkozott .Visegrád egykori plébánosa és polgára korának egyik tiszteletre méltó és meghatározó egyénisége volt. Budapesten, a kórházban halt meg 1970. május 5-én. Holtteste a visegrádi temetőben, a temetőkereszt jobb oldalán lévő családi sírboltban nyugszik.<br></p> 